Är du redo?
- Så redo jag kan bli. - Då kör vi.
Vi spelar Vem vill bli miljonär?
Vem skrev frasen "Ingen människa är en ö"?
John Donne? John Milton?
John F. Kennedy?
Jon Bon Jovi?
Jon Bon Jovi. För lätt.
Dessutom vill jag säga att det bara är skitsnack.
Jag anser att alla människor är öar.
För övrigt är det rätt tid att vara det nu.
Det är en ötid.
För hundra år sen var man beroende av andra.
Ingen hade TV, cd, DVD eller video...
eller espressomaskin.
De hade faktiskt inget coolt.
Nu, däremot...
kan man göra sitt eget öparadis.
Med rätt prylar och rätt inställning...
kan man bli en solkysst, tropisk magnet...
för unga svenska turister.
Hej, det är Kristina. Du har inte hört av dig.
Jag hade kul i helgen. Ring mig. Hej då.
Jag gillar att tänka att jag är den sortens ö.
Jag anser att jag är rätt cool.
Jag brukar låtsas att jag är Ibiza.
Det fanns en massa människor som hade kul i livet.
Jag började inse att jag inte var en av dem.
Jag passade inte in.
Jag passade inte in i förra skolan.
Jag passade definitivt inte in i den nya.
Några elever undervisades hemma av sina föräldrar.
Mamma kunde inte göra det om hon inte fick betalt.
För det var bara hon och jag. Hon jobbade.
Hon tjänade 400 pund i veckan.
Vart skulle jag få de pengarna ifrån?
Om jag var den där filmkillen, Haley Joel Osment...
kunde jag betala henne det.
Men om man måste spela teater, glöm det.
Jag var urdålig.
Jag hatade att visa upp mig.
Så jag var tvungen att gå till skolan.
Det sorgliga är att alla öbor...
emellanåt måste besöka fastlandet.
Det här är lmogene. Du får hålla henne om du vill.
Det är... Okej.
Ja. Jag har henne. Underbar.
Visst är hon förtjusande?
Jag vet. Visst är hon?
Ärligt talat är jag kass på det här.
Ta henne du.
Hon kunde varit din om du skötte dig.
Tänka sig.
Det är fint här.
Barney, Barney, Barney.
Hälsa på Will, Barney.
Nu var det dags. Det är Antikrist.
Hej, Barney. Hur är det?
- Han är underbar. - Ja.
Och du då, Will? Längtar du inte efter en egen familj?
Jag äter hellre Barneys bajsblöja.
Inte direkt. Jag har det bra.
Snälla du.
Vad ska det betyda? "Snälla" vadå?
Se på dig själv.
Du är 38 och har aldrig haft ett jobb...
eller ett förhållande i längre än två månader.
Du har det inte alls bra.
Jag tycker snarare att du har det illa.
Vad har ditt liv för mening?
Helvete.
Du har rätt. Förmodligen är mitt liv meningslöst...
men tack för att du förde det på tal.
Anledningen till att vi bjöd hit dig idag var att vi ville fråga dig...
Om du skulle vilja bli lmogenes gudfar.
- Allvarligt? - Allvarligt.
Jag är verkligen rörd.
Men ni måste skoja.
Jag kan inte tänka mig en värre gudfar åt lmogene.
Ni känner mig. Jag skulle tappa henne på dopet.
Glömma alla födelsedagar tills hon blir 18, då går vi ut och jag får henne full...
och förmodligen, inse fakta, försöker sätta på henne.
Allvarligt, det är ett väldigt dåligt val.
Jo, men jag trodde att du hade dolda, djupa sidor.
Nej. Det har du alltid missuppfattat.
Jag är så här ytlig.
Nu är vi framme.
Du vet att du inte behöver följa mig till skolan längre, mamma.
Jag kan vägen nu.
Men om jag tycker om att göra det då?
Okej.
Vem är du?
Jag är jag.
Och vad är du inte?
Ett får.
Okej. Hur gör fåret?
Marcus?
Jag älskar dig.
Kolla.
Jag älskar dig också.
"Jag älskar dig, Marcus!"
"Älskar dig!"
Titta på honom!
Jag tackade nej till...
att bli barnets gudfar...
men jag lät mig paras ihop med Angie, Christines rätt snygga arbetskamrat.
Men det var en detalj de hade utelämnat.
Det är nåt du inte vet om mig.
Jaså?
Nåt spännande?
Ja, det tycker jag.
Jag har en treårig son.
Jag ville slänga servetten på golvet, välta bordet och fly.
Underbart. Jag älskar ungar.
Jag gillar att busa med dem.
Göra barngrejer.
Jag hade blivit besviken om du inte hade haft nåt barn.
Varför säger du så?
Det vete gudarna.
Främst för att det lät smidigt och vinnande.
För att jag älskar barn så mycket. De är så fina.
Vad i hela världen säger du, din idiot?
Hon kan inte köpa den smörjan.
Men hon köpte den.
Och under de följande veckorna var jag plötsligt "Snälle Will".
Han gillade mig, för att jag första gången vi träffades...
tog med honom till zoo och höll honom uppochned i anklarna.
Tänk om det gick så lätt med riktiga personer.
Vet du att du är fantastisk?
Jag började inse att ensamma mammor...
speciellt de som behandlats illa...
och sen övergetts av barnets far, ser en som...
Du är en underbar människa.
Nej, det är jag inte.
Men det var jobbigt att vara underbar hela tiden.
Till slut började jag undra om Angie var precis den jag sökte...
Till exempel kom hon försent till den nya IMAX-filmen för att barnvakten var sen.
- Jag är ledsen. - Det är okej.
Jag blev skitsur.
- Allt bra? - Ja.
Det fanns värre problem.
Vi kunde inte vara hos mig, och hon hade varken DVD, satellit eller kabel-TV.
Så vi fick alltid sitta och se nån kass TV-film om nån unge med leukemi.
Tyvärr kan vi inte göra nåt.
Herregud! Nej! Snälla!
Jag var tvungen att göra slut.
När jag varit "Snälle Will"...
njöt jag inte av att återgå till "Will, det opålitliga, känslokalla svinet".
Ursäkta?
Gör du slut med mig? Din...
egotrippade skitstövel.
Tänk att jag har kastat bort så mycket tid på dig!
Din värdelösa, ytliga nolla.
Will...
Sen hände nåt magiskt.
Jag är ledsen.
Jag tror inte att det här funkar. Det är inte du.
Du har varit underbar. Det är jag.
Ja, min situation med Louie och hans pappa.
Jag är inte redo för ett nytt förhållande.
Okej.
Jag är ledsen.
Jag förstår.
Du är en underbar man, Will.
Jag hade aldrig sett en kvinna gråta utan att känna mig skyldig.
Hon bad till och med om förlåtelse. Det kändes otroligt.
Du har inget att vara ledsen för. Allvarligt.
Det var slutet på Angie, men början på en helt ny grej.
Ensamma mammor.
Varför hade ingen nämnt dem tidigare?
Passionerat sex, mycket egomassage och ett skuldfritt adjö.
De finns nog tusentals som bara väntar på en snäll kille att ha sex med och sen dumpa.
Underbara, sexiga, ensamma mammor.
Kan jag få chokladpuffar?
Nej, det är inte söndag.
Gråtandet hade börjat igen. Det skrämde mig...
för nu var det på morgnarna.
Det hade hon aldrig gjort förut.
Jag fattade inte. Ingen var död.
Hon jobbade som musikterapeut, en sorts lärare för sjuka barn.
Så hon hade pengar till mat och allt.
Ska jag göra min egen frukost?
Nej, jag gör den.
Ser du fram emot att gå till skolan idag?
Idag ska ni flytta...
decimaltecknet när ni multiplicerar med 10...
100 och 1 000.
"Man vill bara gå och sura
"Regniga dar och måndagar får mig alltid att tjura"
Tack så mycket, Marcus.
Hej, Nicky. Hej, Mark.
- Ska ni gå till dataklubben sen? - Jag vet inte. Marcus...
Madonna! Kom igen, sjung en sång!
Det skulle du gilla, va?
Spice Girls, eller nåt. De är tre.
Hörni, Spice Girls.
Du fick mig att förlora min boll.
Marcus, vi vill inte vara med dig längre.
- Varför inte? - På grund av dem.
- De har inget med mig att göra. - Jodå.
Vi hade aldrig problem med dem innan vi började umgås med dig.
Nu får vi stryk varje dag.
Dessutom tycker alla att du är konstig.
Fast bara lite.
Okej.
Hej då.
Det var det.
Jag hade det för jävligt både hemma och i skolan.
Det var bra att besluta att ensamma mammor var framtiden...
men tråkigt nog hade jag inte deras telefonnummer.
- Hej, pappa. - Hej.
Var höll de till?
EFT - ENSAMMA FÖRÄLDRAR TILLSAMMANS
FREDAGAR KL. 14 VID WOODBRIDGES KAPELL
Jag är en ensam pappa, min son är 2 år.
EFT.
Det var spännande.
En potentiell guldgruva med ensamma mammor.
Jag tänkte mig de vackra varelserna, hur de blev packade...
glömde sina problem, och var klara att festa loss.
Då var jag gravid i sjunde månaden.
När barnet föddes var han på Mallorca med en annan kvinna.
Inte ens den han prasslade med första gången.
Mig hände det en vecka före födseln.
Han sa att jag blivit för fet.
Min satte på sin sekreterare.
Vilken klyscha.
En sak säger jag er: Män är svin.
Efter ca 10 minuter...
ville jag skära av min egen penis med en kökskniv.
Jag.
Ja.
Jag har en 2-åring. Ned.
Han har blå ögon och sandfärgat hår...
och är ca 68 cm lång.
Hans mamma stack.
- Verkligen? - Ja.
Jag menar, givetvis var det en chock...
för vi var ju så lyckliga.
Sandras neurologipraktik gick bra...
och plötsligt hade hon packat väskorna och min bäste vän väntade utanför...
i sin Ferrari.
Modena-modellen.
Den med supermotorn som man ser genom bakrutan.
- Blev du dumpad? - Ja.
Träffar ditt ex Ned?
Förlåt, jag hörde inte vad du hette.
Suzie.
Nej, hon träffar honom inte ofta.
Hur tar han det?
Han är en duktig liten kille.
Väldigt modig.
De har otroliga förmågor, inte sant?
Jag tänkte på mitt ex häromdan.
Han kröp upp i knät, slog sina knubbiga armar om mig och sa:
"Håll ut, pappa."
Otroligt för en 2-åring!
Är det?
Ja, han är speciell. Väldigt speciell.
Ibland känns det som att det är han som tar hand om mig.
Lär mig om allt.
Förlåt.
Tack.
Herregud, vilken uppvisning! Jag lurade till och med mig själv.
Såja. Är allt bra?
Ja. Jättebra, tack.
- Litar du på mig? - Givetvis.
Och i slutet av kvällen hade jag en date.
Ensamma föräldrar tillsammans!
En för alla, och alla för en!
Problemet var också att jag hade en påhittad 2-årig son.
Vi skulle träffas på EFT: s picknick i Regent's Park och barnen skulle följa med.
Tyvärr kunde inte Ned komma.
Hans mamma hade hämtat honom i sista sekund.
- Vad synd. - Ja.
Jag är ledsen.
- Jag har den. - Det här är Megan.
Hej, Megan.
En kompis från EFT mådde inte så bra...
så jag sa att hennes barn kunde följa med oss.
- Går det bra? - Ja.
Ju fler desto bättre.
Kom nu, slöfock!
Jag hatade EFT.
Mammas kompis Suzie var okej, men det fanns en idiot som ville sätta på henne.
Marcus, Will. Will, Marcus.
Hejsan.
Ja.
Hoppa in allihop. Titta vad Ned har ställt till det.
Vad synd att han inte kunde komma.
Vad jobbar du med då?
Jag?
Jag hade redan för många lögner att hålla reda på, så jag sa sanningen.
- Inget. - Innan dess.
- Vad menar du, innan jag inte gjorde nåt? - Ja.
Inget.
Har du aldrig jobbat?
Jag har ströjobbat då och då.
Tokigt, va?
Det är...
Fantastiskt.
Herregud, jag fick lov att säga det.
Min pappa skrev en sång...
1958, och den är rätt känd...
så jag lever i princip på royaltypengarna.
Michael Jackson, du vet?
Han tjänar 1 000 000 pund per minut.
Det blir 60 000 000 per timme.
Jag får inte 1 000 000 i minuten.
- Inte ens i närheten. - Hur mycket?
Marcus!
Jag undrade om vi skulle få dras med den konstiga ungen hela dan.
Vad är det för sång?
Om du kan leva på den måste vi ha hört talas om den.
Tomtens supersläde.
Snälla, sjung den inte.
"Titta vem som kommer här Det är tomten och hans vänner
"Med ett ho, ho, ho och ett hej, hej, hej, Tomtens supersläde, vilken grej"
Så gör väl folk hela tiden?
Nej, ni två var nog de första.
Förlåt. Jag fattar inte. Hur gör det att du tjänar pengar?
Måste gatumusikanter betala 10 procent?
Det borde de, men man får inte alltid tag på de små jäklarna.
Hur ofta ser du efter honom? Marcus.
Ibland.
Hans mamma är lite nere ibland.
Nere? Tokig är rätta ordet.
Hon är inte tokig. Hon behöver bara ta det lugnt i helgen.
Vi åker på en rolig picknick, och när du kommer hem är hon utvilad.
Herregud! Vad fan är det här?
Mammas hembakta bröd.
Det ser rätt gott ut.
Det är det inte. Det är nyttigt.
Du saknar honom, va?
Vem?
Ned!
Ja.
Jättemycket.
Han hade älskat det här.
Jag tror att jag dödade en and.
Jag försökte bara mata den.
Vad är det som flyter bredvid den?
Är det din mammas bröd?
Du behövde inte kasta hela limpan. Den kunde dödat mig med.
Var det du som kastade hela limpjävlar på änderna?
Ja, det var han, men nu har vi stoppat honom.
Pojkar är som de är.
Han dödade den.
Nej. Förlåt, jag missförstod. Den var redan död.
Han kastade bröd för att försöka sänka den...
för Megan var upprörd.
Marcus skulle aldrig döda en and. Eller hur, Marcus?
Nej. Jag älskar änder. De är mina favoritdjur efter delfiner.
De kan döda hajar med sina nosar.
Jag får vada i och hämta den.
Jag hoppas att det inte är nån epidemi.
Jag tror att vi klarade oss, grabben.
Ja.
Marcus?
Mamma.
Döda anddagen, det var då det började.
Snubben Will bara följde med oss in och jag sa inte ifrån.
Efteråt insåg jag att jag inte kunde varit nervös då...
för jag visste inte att det fanns nåt att vara nervös för.
Men sen låste jag upp och öppnade dörren...
Är du påklädd?
En ny del av mitt liv började.
Pang!
Jösses.
Herregud.
- Will, ring ambulansen. - Marcus, var är telefonen?
Var är telefonen, grabben?
Det var fruktansvärt.
Men det var urkul att köra fort bakom ambulansen.
Hon är vid medvetande.
Hon mådde bra i ambulansen.
Hon frågade efter dig.
Så snällt av henne.
Du vet att du inte har nån skuld, eller hur?
Du är inte anledningen till att hon...
Det är inte på grund av dig som hon är här. Inte sant, Will?
Just det.
Jag hämtar lite vatten.
- Jag gör det. - Nej, det går bra.
Din mamma kommer att klara sig.
Jag antar det.
Fast det är inte det viktiga, eller hur?
Just det, är du rädd att hon ska göra om det?
Håll tyst.
Varsågod, fisljummet.
Är ni här med Fiona Brewer?
Ja, jag är en vän, Suzie.
Det här är Marcus och Will.
Hon mår bättre, men vi behåller henne här inatt.
Jag kollar med ms Brewer att det är okej att ni tar hand om pojken inatt.
Visst.
Hos dig eller mig?
Förlåt.
Okej.
- Jag måste hem och ta hand om Ned. - Jag tar den.
Okej.
I stort sett hade dan varit intressant.
Jag ringer.
Men jag ville inte ha det så varje kväll.
Vi ses snart.
Varje människas liv är som en TV-serie.
Jag hade huvudrollen i The Will Show.
Serien hade ingen ensemble.
Vi hade gästspelare, men jag var alltid med.
Det handlade om mig, bara mig.
Om Marcus mamma inte kunde sköta sin serie...
om tittarsiffrorna föll, var det tråkigt, men det var inte mitt problem.
I slutändan var grejen med ensamma mammor lite för komplicerad för mig.
Jag fick brevet. Tack.
Herregud. Jag glömde det.
Glömde du?
Glömde du ett självmordsbrev?
Jag trodde väl inte att jag skulle behöva komma ihåg det.
Läste du att jag alltid skulle älska dig?
Det är väl svårt att älska mig när du är död?
Jag är ledsen.
Jag förstår att du är arg.
Jag mår inte som igår, om det är till nån tröst.
Va?
Är allt bara borta? Alltihop?
Nej, men...
just nu mår jag bättre.
"Just nu" räcker inte.
Jag ser att du mår bättre nu. Du satte nyss på tevattnet.
Men när du har druckit ditt te? Vad händer när jag går till skolan?
- Jag kan passa på dig jämt. - Jag vet.
Vi måste se efter varandra. Vi två.
Plötsligt insåg jag att två människor inte räcker.
Man behöver hjälp.
Om man bara är två stycken, och den ene tappar greppet...
då är man själv.
Två är inget stort tal.
Man behöver tre, åtminstone.
- Tre, vadå? - Inget.
Men jag hade en bra idé.
Det viktiga när man bor på en ö är att man sköter sina egna aktiviteter.
Lösningen är att tänka på dagarna som tidsenheter...
och varje enhet får bara vara 30 minuter.
Hela timmar kan vara lite skrämmande...
och många aktiviteter tar ungefär en halvtimme.
Bada: En enhet.
Se på Countdown...
En enhet.
Webbaserad research.
www.lättkläddatoppmodeller
Två enheter.
Träning: Tre enheter.
Få håret tillrufsat: Fyra enheter.
Det är otroligt hur dagarna fylls.
Allvarligt undrar jag ibland...
om jag verkligen har tid att jobba.
Hur klämmer folk in tid för det?
Ja, det är Will.
- Det är Marcus. - Ursäkta?
Det är Marcus.
Marcus?
Hej.
Hur fick du mitt nummer?
Från Suzie.
Jag tänkte att du kanske ville träffa mig på lördag.
Varför trodde du det?
Suzie sa att vi gillar varann.
- Gjorde hon? - Ja.
- Och du sa: "Vi ses snart." - Vad sa jag?
"Vi ses snart."
När du skjutsade hem oss. Minns du? Du sa: "Vi ses snart."
Ja, det här var ju snart.
Saken är den att mitt liv är lite hektiskt just nu.
Hurså? Du gör ju inget.
Jag har Ned och annat att se efter.
Faktum är att jag borde åka till dagis nu.
Vad är det för oväsen?
Gräsklipparen.
Så, tidsmässigt är det inte...
Vänta lite bara.
Ett ögonblick.
Men sen tänkte jag: "Varför inte?"
Varför inte ta ut den lille stackaren på ett mål mat?
Jag kunde vara farbror Will. Tuffe farbror Will, ungarnas kung.
Okej, Marcus. Vi säger det.
Bara om mamma får följa med.
Hon har inga pengar, så vi får äta nåt billigt eller så får du bjuda.
Gör inga förskönande omskrivningar.
Nej, då. Vi är fattiga. Du är rik. Du betalar.
Ta med din son, det gör inget.
Så snällt av dig.
Bra. Kom vid 12.30 eller nåt.
Minns du var vi bor?
Lägenhet 2, 31 Craysfield Road, Islington, London N12SF.
England, världen, universum.
- Ja. - Marcus?
Hur är det, Fiona?
- Hur mår du? - Magen är bra.
Bra.
Den är nog lite upprörd fortfarande.
Sånt där försvinner inte över en natt, eller hur?
Nej.
Om Will ska vilja gifta sig med henne måste hon sluta med såna skämt.
Hon var iallafall fin.
Jag hade bett henne ta den tröjan...
och örhängena som en kompis köpt i Zimbabwe.
Ungen verkade se det som nån sorts date.
Mamman var helt klart tokig...
och verkade vara klädd i nån sorts Yetidräkt.
Det fick gå snabbt. Vi skulle definitivt inte ha nån förrätt.
Först kronärtskockor.
Sen en svampomelett med pommes frites och en Coca-Cola.
- Jag tar grönsakstallriken. - Vi är vegetarianer.
Tänka sig.
Biffsandwich. Tack.
Det gick riktigt bra.
Jag undrade om vi skulle flytta in hos Will eller bo på nåt nytt ställe.
"Jag hörde att han sjöng en bra sång
"Jag hörde att han hade stil"
Jag visste ju att sången inte skulle vara för alltid...
och att jag snart skulle ligga i min säng.
Jag visste det, men det kändes inte så.
"Och där var han, den unge pojken"
Jag måste varit tokig. Jag hade bara velat träffa Suzie.
Det här var mitt straff.
"Spelade min smärta med sina fingrar"
Det värsta var när de blundade.
"Dödade mig varsamt med sin sång
"Dödade mig varsamt"
Sjung med oss, Will.
Jag borde gå. Tack.
Det är välgörenhetens problem. Man måste mena...
det man gör, annars hjälper man inte.
Som när jag skulle hjälpa till i ett soppkök...
och nästan gjorde det.
Eller på Amnesty International.
Vet du att man i Burma får sju års fängelse om man drar ett skämt?
Nästa gång du skrattar, tänk på Pa Pa Lay, den burmesiske ståuppkomikern.
Det är kritiskt i kampen för de mänskliga rättigheterna...
som missbrukats av den styrande juntan.
Ert stöd behövs mer än nånsin.
Tillsammans kan vi uppnå resultat...
Du skojar. Vad säger din kille om det?
Vänta lite. Menar du att du inte har nån kille?
Snacka om kränkning av mänskliga rättigheter.
Menar du det? Är du i badet nu?
Man måste mena det man gör.
Fiona gillade Killing Me Softly.
Killing Me Softly hade en mening för henne, och titta hur hon hade det.
För mig hade inget mening, inte nåt, inte nån.
Jag visste att det skulle ge mig ett långt depressionsfritt liv.
Trots det hade jag en konstig känsla de följande dagarna.
Som en närvaro i bakhuvudet.
Och jag gillade det inte.
Du har inget barn, va?
Va?
Du har inget barn, va?
Såklart jag har! Vad snackar du om?
Det har du inte.
Jag har iakttagit dig, och du har inget barn.
- Stör det dig? - Inte alls.
Fast du har ljugit för mig, min mamma och hennes kompis.
- Får jag komma in? - Nej.
Varför inte?
Jag är upptagen.
- Med vadå? - Att titta TV.
Jag kan titta tillsammans med dig.
Det var snällt av dig...
men jag brukar klara det på egen hand.
Har du inga läxor att göra?
- Vill du hjälpa till? - Nej, tack.
Ska du inte gå hem och göra dem?
Så här gör vi:
Jag skvallrar inte om du går ut med min mamma.
Vill du att din mamma ska gå ut med nån som jag?
Du är inte så illa.
Visst, du ljög, men bortsett från det verkar du okej.
Och hon är ledsen. En pojkvän skulle nog göra susen.
Jag kan inte gå ut med nån...
för att du vill det. Jag måste gilla personen också.
- Vad är det för fel på henne? - Inget, det är bara systemet.
Det är så det... Jag vill inte prata om det med dig.
Gå bara.
Okej. Men jag kommer tillbaka.
Vad rädd jag blir!
Det var det bästa jag kunde komma på: "Jag blir rädd."
Men faktum är att jag var det.
Det var det. Hej då, Tim.
- Hej då, Jill och Carol. - Hej då.
Och jag säger: arrivederci. Hej hej.
Tack. Vi ses.
Hej, allihop. Välkomna till spelet Countdown.
Igår avslöjade jag för en tacksam nation...
att vår gäst, Tom O'Connell...
- Ja. - Att han byter om inför varje show, som vi.
Men han är så...
- Stämmer det? - Ja.
En annan term för Hosta, tror jag.
Nåja.
Uppkallad efter Heinrich Christian Funck, som också uppfann disco.
Ja. Jag har alla hans skivor.
Mamma, har du alltid vetat att jag skulle bli vegetarian?
Självklart.
Jag bestämde det inte hux flux för att korvarna tog slut.
Frågade du mig om jag ville bli vegetarian?
Vadå, när du föddes?
Jag gör mat, och jag vägrar laga till kött.
Du får äta det som jag äter.
Jag får inte gå på McDonald's heller.
Är det nåt förpubertalt uppror?
Jag kan inte hindra dig från att äta där.
Jag skulle bli besviken om du gjorde det.
Ingen fara, mamma. Jag ska inte gå till McDonald's.
Efter några besök kände nog Will att han måste ställa lite frågor.
Men jag visste att han hellre ville se på Xena: Krigarprinsessan.
Hur är det hemma då?
- Menar du med mamma? - Ja.
Hon mår bra, tack.
Jag menar, har hon...
Jag fattar. Nej, inget sånt.
Stör det dig fortfarande?
Om det stör mig?
Är du påklädd?
Varenda dag.
Det är därför jag är här, och inte hemma.
Lite. När jag tänker på det.
Fy fan.
Jag vet inte varför han svor, men det gjorde att jag mådde bättre.
Det var kanske inte så patetiskt att bli rädd.
Jag skulle inte begå misstaget att fråga om Fiona igen.
Marcus var märkbart upprörd...
och dessvärre kunde jag inte komma på nåt av värde att säga.
Nästa gång får han prata med Suzie, en kurator...
eller nån som kan säga annat än svordomar.
Fan! Det är inte sant.
19:e november, fy fan.
Sex veckor innan jul spelar de den jäkla visan.
Pappa?
Hur var din pappa?
Lite tragisk, faktiskt.
Du vet, han skrev en skitsång som blev en storsäljare...
och spenderade sen resten av livet på att försöka skriva en bättre.
Vill du skriva sånger som han?
Är det därför du har en gitarr?
Nej.
Den hänger bara där för att den är cool.
Ja.
Jag gillar Tomtens supersläde.
- Madonna! Kom hit! - Vi har nåt åt dig!
- Han kommer undan! - Skynda, kom igen!
På Pet Rescue idag: Den smarta vesslan gör att alla...
är på sin vakt i Somerset.
- Vad gör ni? - Vem är du?
Vem jag är?
Far åt helvete, det är jag det! Seså, dra åt skogen!
Vilka var de?
Vilka?
Vadå "Vilka"?
De som kastade godis i skallen på dig.
Jaså, de.
Några stora killar som följde efter mig efter skolan.
Händer det här ofta?
De brukar inte kasta godis, det har de kommit på nu.
Jag pratar inte om godiset. Killarna försökte döda dig.
Ja, de bråkar mycket med mig.
För allt, mitt hår, mina kläder, och att jag sjunger och så.
Och vad? Sjunger du?
lbland sjunger jag högt utan att tänka på det.
Det är väl inte så smart?
Jag sa ju att jag gör det utan att tänka på det! Det bara händer!
Jag gör det knappast med flit. Jag är väl inte dum?
Håll dig undan och försök vara osynlig.
Hur då?
Har du nån osynlighetsmaskin i köket, kanske?
Jag tror inte det.
Jag försöker låta bli att tänka på det bara.
Jag önskar att det inte hände, men sånt är livet.
Jag kan inte göra nåt åt det.
Nej.
Vi kan göra nåt åt det, Marcus.
Följ med mig.
Jag var rädd att han skulle ta med mig till rektorn.
Men vi gick och handlade.
Jag fattar inte.
Vi börjar nedifrån.
Jag kan inte göra dig osynlig, men jag kan få dig att smälta in.
Jag kan inte knyta dem. De har några konstiga fästen.
Det kallas Velcro.
En ny revolutionerande teknologi.
Herregud. Det är inte svårt.
Okej, det är lite svårt.
- Går det bra? - Ja, tack.
Visst är han tuff, din farsa?
Tycker du att du ser cool ut nu?
Vet inte.
- Ser jag cool ut? - Ja.
- Jag tycker att du gör det. - Ja.
Såja, så ska du gå. Det är coolt.
Utmärkt. High five.
Plötsligt kände jag en otrolig känsla av välbefinnande.
Det var det här folk menade med naturligt hög.
Och det kostade bara 60 pund.
Jag hade gjort en olycklig grabb lycklig ett tag.
Och jag vann inget alls på det.
Jag ville inte ens sätta på hans mamma.
Marcus! Var är dina skor?
De stal dem.
Varför skulle nån göra det?
Jag insåg att jag måste säga sanningen.
Problemet var att sanningen skulle leda till fler frågor.
De var fina.
Det var vanliga bruna snörskor.
Nej, det var de inte. Det var nya, coola gympaskor.
Var har du fått tag på nya, coola gympaskor?
Ja, hon hade många fler frågor.
Will köpte dem åt mig.
Will?
- Killen som bjöd oss på lunch? - Ja.
Han har liksom blivit min vän.
Har han liksom blivit din vän?
Hon repeterade allt jag sa.
Fast hon skrek.
Jag går till honom efter skolan.
Går du till honom efter skolan?
- Jo, för han har ingen unge. - Har han ingen unge?
Får jag spela dataspel nu?
Var bor han?
Han är inte hemma nu. Han är på middag.
Christine hade bjudit ut mig på peppningssamtal.
Du kommer att sluta barnlös och ensam.
Det är det jag hoppas på.
Du måste vara jättemodig.
Hurså?
De flesta behöver nåt i sitt liv som håller dem över ytan...
och du har ingenting.
Skrämmer inte det dig?
Har ni bestämt er?
Jadå. Jag vill ha biff...
Vad fan ska alla små tepartyn efter skolan betyda?
Hej. Förlåt? Vad sa du?
Jag undrar varför en ensam, barnlös man vill umgås...
med en 12-åring varje dag?
Har du inte sagt till din mamma att du har hälsat på?
- Jag glömde nog det. - Sagt vad?
Vad gör du med min son?
Vänta lite. Vad insinuerar du?
- Jag insinuerar inget. - Det tycker jag.
Du insinuerar att jag har hållit på med din son.
Jag undrar bara varför du underhåller en 12-åring i din lägenhet.
- Herregud! - Herregud!
Vad har du att säga till ditt försvar?
Nå?
Säg inte "Nå?" till mig!
Börja inte med "Nå?" här!
Han kommer oinbjuden varje kväll! Vet du varför?
De mobbar skiten ur honom i skolan! Och du fattar ingenting.
Du skickar honom som ett lamm till slakt!
Han blir slagen varenda dag, din fåniga, jävla hippie!
Nu överdriver du nog lite. Marcus mår bra.
Konstigt. Will fattade, inte mamma. Det borde varit tvärtom.
Du kan inte ha mycket koll på barn.
Jag har varit ett jäkla barn som gick i en jäkla skola.
Jag ser skillnad på ostyriga ungar och de som mår skit!
Titta på honom, för Guds skull! Säg inte att jag överdriver.
- Det ska komma från en kvinna som... - Cowabunga!
- Vad är det med dig? - Inget.
Jag kände för att skrika.
Jösses, vilken familj.
Will, du stör de andra gästerna.
Okej. Förlåt. Jag är klar.
- Jaha, så du är inte... - Vad?
Nej, det är jag inte!
Oroa dig inte.
Jag öppnar inte dörren åt honom igen.
Det vore skönt att slippa er båda, faktiskt.
Gå. Stick iväg.
Ledsen.
Var det allt?
Så du bara försvinner ur hans liv?
Ursäkta?
Vi låtsas att du har rätt och jag har fel.
Att hela världen trackar honom...
vilket jag inte förstår, men mirakulöst nog gör du det.
Vad ska du göra åt saken?
Jag ska inte göra nåt. Han är inte min ensak.
- Du är en självisk knöl. - Så säger jag med.
- Han sätter alltid sig själv främst. - Men jag är ju själv.
Bara jag.
Jag sätter inte mig själv främst. Det finns ingen mer.
Jo, det gör det!
Marcus finns. Du är inblandad nu.
Han kommer för tusan hem till dig.
Du har kommit in i hans liv av en anledning.
Du kan inte slänga ut honom.
Du kan inte stänga ute livet. "Ingen människa är en ö."
- Hon har faktiskt rätt. - Det har hon.
Nej, inte alls! Hon har fel!
Vissa är öar. Jag är en jäkla ö!
Jag är lbiza!
Vad snackar du om?
Vill du vara hos oss i jul?
Nej, Marcus, jag vill inte fira nån jävla jul med er.
Jag vill inte fira jul med ms Müsli Självmord och hennes yngel.
Jag har alltid tyckt att man firar jul...
på ett sätt som visar var man befinner sig i livet.
Jag skulle fira jul som vanligt.
Se på video och bli full och hög.
Innan du kom var jag helt ensam.
Det är inte bra att vara ensam.
Ensam, inte bra.
Vän, bra.
Vän, bra!
Kom hit nu.
Det bästa var att det inte bara var jag, Fiona och Marcus.
Det sämsta var, tja...
Jaha, du är Marcus pappa.
Ja, jag antar det. Det här är min tjej, Lindsey.
Och Lindseys mamma.
Hejsan.
- Tack, pappa. - Ingen orsak.
Jag var imponerad av grabben.
Han blev entusiastisk över riktiga skitpresenter.
Wow, en tamburin! Tack, mamma.
Häftig, va?
Ja, den kommer väl till pass.
Jag tyckte att den var perfekt.
Du kanske kan uppträda på skolkonserten. Starta ett popband. Få lite vänner.
Kanske.
När du sjunger fylls mitt hjärta med solsken och lycka.
Tack, mamma.
Den här är från mig.
Häftigt! Vad är det?
En cd.
Mystikal. De är bra. Du kommer att gilla den.
Vad spelar Mystikal för musik?
Världsmusik.
"Rör på arslet."
Typ rap.
Rör på arslet?
Är han rörmokare?
Vi har tyvärr ingen cd-spelare.
Men den är fin.
Jag vet att du inte har nån cd-spelare, så jag köpte en sån också.
Vilken turkille.
Titta, mamma.
- Öppna din, Will. - Okej. Tack så mycket.
ENSAMMA FÖRÄLDRARS Handbok
- Är det ett skämt, Marcus? - Ja.
Inte illa.
Hej. Ursäkta att jag är så sen!
- Har jag missat nåt? - Nej, kom in.
- God jul. - God jul!
Det var länge sen.
Var är Megan?
Hos sin pappa. Var är Ned? Firar han jul med sin mamma?
Ja.
Nej. Jag borde nog gå.
Du kan låtsas vara tomten och försöka sätta på nån i julkören.
Jobbar du som tomte?
Så kul!
Okej. Nu räcker det. Jag drar.
Tack så mycket. Det var trevligt.
Suzie har all rätt att uttrycka sin ilska.
Ja, och det gjorde hon.
Nu har jag rätt att sticka.
Tack så mycket. Hej då.
Vänta!
Han är min vän. Jag bjöd hit honom.
Jag säger till när han ska gå hem.
Jag har inte sagt åt honom att gå.
Suzie har all rätt att vara arg och hon visar det.
Hon har rätt.
Strunta bara i det.
Han sa bara att han hade en unge ett tag.
Det är väl inget? Vem bryr sig?
De i skolan gör värre saker varje dag!
Det är länge sen Will gick i skolan.
Han borde växt ifrån låtsaspersoner.
- Helt klart. - Gå inte på honom båda två.
Han har betett sig bättre sen.
Jag fick gympaskor, fick vara hemma hos honom och han vet vad ungar vill ha.
Vadå? Dyra skor och obscen musik?
Om du verkligen behöver nåt, kan vi tala om det.
Nej. Det är ingen diskussion, det är gräl och du vinner alltid.
- Varför inte bara bestämma? - För att du ska tänka själv!
Jag gör det! Och jag vill att Will stannar!
Han är inte den ende som har gjort fel!
Minns du hur vi träffades? Du försökte...
Du kastade en limpa på en ands huvud och dödade den.
Ursäkta? Vad hände med anden?
Ska vi äta and? Vad gott!
Givetvis skulle vi inte äta and.
Istället fick vi nötlimpa med palsternackssås.
När jag satt där fick jag en konstig känsla.
Jag hade trevligt.
Jag hade aldrig haft trevligt på jul förut.
Jag tvingades sjunga Tomtens supersläde...
inför fulla släktingar, för mamma...
ville hämnas på pappa, tror jag.
Julen hos Marcus gav mig, pinsamt nog...
en varm, mysig känsla.
Den känslan var orsaken till allt konstigt som hände sen.
Först blev Marcus kär.
- Hej. - Stick.
Sen blev jag också det, konstigt nog.
Det var Marcus fel...
för när man öppnar dörren åt nån, kan vemsomhelst komma in.
På nyår träffade jag Rachel.
Hon var intressant, smart och snygg.
Och i fem minuter fick jag henne att tro att jag också var det.
...som politiska händelser.
Okej.
Jobbar du inom TV?
Inom TV? Nej.
- Det gör alla. - Ja.
Jag ser på TV.
Just det. Du är alltså mer framför den, än i den.
- I den, ja. - Ja, jag fattar.
Det var tortyr.
I fem minuter insåg jag hur livet kunde vara om jag var intressant på nåt sätt.
Om jag hade nåt att säga, nåt att göra.
Men jag gjorde inget.
Snart skulle hon veta det och sticka som om hon hade eld i baken.
Vad gör du då?
Jag har tagit lite ledigt nu.
- Det låter bra. - Ja.
Ledigt från vad?
Om jag ska var helt ärlig, har jag ledigt från att vara ledig.
Det intressanta med mig är att jag faktiskt inte gör nåt.
- Gör du inget? - Nej, faktiskt inte.
- Inget. - Nä.
Det är...
Rachel, hjärtat.
Gillar du öst- eller västkustsrap?
Där försvann hon, vi hade inget att prata om.
All rapmusik låter likadan, tycker jag.
Eller?
Jag känner en 12-åring som skulle döda dig för den repliken.
- Jaså? - Ja.
- Det gör jag också. - Jaså?
- Ja. Vad heter din? - Min?
Han heter Marcus.
Min heter Ali. Alistair.
Och det funkade.
Det var ingen lögn. Hon hade dragit egna slutsatser.
Nästan egna, iallafall.
Jag var i fantasilandet igen. Men nu var det annorlunda.
EFT var på kul. Det här var allvar. Jag agerade i självförsvar.
Vi bestämde att låta våra grabbar ses.
Det betyder att vi bestämde att vi skulle ses.
Ensamma föräldrar tillsammans.
Gott nytt år!
Jag hade problem.
Och det fanns bara en som kunde lösa det.
"Rör på arslet, men akta dig Rör på arslet, visa vad du har
"Rör på arslet, akta dig
- "Visa vad du har" - Vad sa du?
Du hörde vad jag sa, din sketna lilla snorunge!
Förlåt.
Jag sjöng med i en Mystikal-sång.
Det är rap.
Gillar du rap?
Lite.
Den görs mest av svarta. De är oftast arga.
Men ibland vill de bara ha sex.
Driver du med mig?
Gör du det, får du stryk.
Jag driver inte med dig.
Jag vet inte ens hur man gör.
- Vad heter du? - Marcus.
Jag heter Ellie.
Hej, Ellie. Trevligt att träffas.
Stopp. Jag är inte redo för fysisk kontakt. Snart har vi kanske sex.
Vart skulle det leda?
Och sluta säga åt främlingar att röra på arslet.
Okej, Ellie. Vi ses!
Hej, grabben.
Jag behöver din hjälp.
Varför sa du åt henne att jag var din son?
Det gjorde jag inte.
Jag sa ju det, hon missuppfattade.
Berätta det, då.
- Det kan jag inte. - Hurså?
Vi kommer ingenvart. Acceptera fakta, okej?
Du är min son.
Jag kan berätta det.
Det var snällt av dig, men nej.
- Varför inte? - Herregud!
Hon har en ovanlig sjukdom, och om man ljuger...
och hon får reda på det, kokar hennes hjärna och hon dör.
Vilket skitsnack.
Jag är verkligen intresserad av henne.
Vad menar du med intresserad?
Vad är det för intressant med henne?
Okej, då.
Här är min sista smula värdighet. Njut av den.
Jag vill gå ut med henne.
Jag vill att hon blir min tjej. Nu sa jag det.
Underbart! Varför sa du inte det?
Jag vet inte.
Jag var nog generad, för det är nytt för mig.
Vi träffades precis, hon heter Rachel. Hon är...
Det finns en tjej i skolan, Ellie.
Jag vill nog att hon blir min tjej.
Jag är inte helt säker.
Jag har velat fråga dig.
Vad är det för skillnad mellan en flicka som är din vän och en flickvän?
Jag vet inte.
Vill du röra henne?
Är det viktigt?
Du har väl hört talas om sex?
Det är en rätt stor grej.
Jag vet. Jag är inte dum.
Jag kan inte fatta att det är allt.
Jag vill vara med henne mer. Jag vill vara med henne hela tiden.
Säga saker som jag inte säger till dig eller mamma.
Och jag vill inte att hon har nån annan kille.
Om jag fick allt det...
skulle det göra detsamma om jag rörde henne eller ej.
Du lär dig.
Så kommer du inte känna jämt.
Hur ser jag ut?
Bra. Hur ser jag ut?
Var så normal du kan.
Bra råd till Marcus.
Tänk om jag hade följt det.
Jag är ledsen över oredan.
Jag jobbar här.
Munnen var torr och händerna svettiga.
Jag visste inte vad som hände med mig.
...att städa. Ali?
Jag bara stod där och flinade som en idiot.
- Ska vi gå upp? - Okej.
Ali.
Marcus.
Du och jag går i samma årskurs.
Jaså? Ja, jag har nog sett dig där.
Bra!
Då har ni mycket att prata om.
Will, det här är Ali.
Ali, det här är Will.
- Okej. - Okej.
Vill ni vara här uppe ett tag?
- Ja, det låter väl bra? - Ja. Okej.
För ett ögonblick älskade jag honom.
Älskade honom verkligen.
Du kan visa dina nya dataspel.
Bra. Okej, vi ses sen.
Vi låter dem vara.
Om din pappa går ut med min mamma är du död.
Stendöd.
- Oroa dig inte. Han är schysst. - Det struntar jag i!
Han får inte gå ut med min mamma!
Jag vill varken se honom eller dig här igen!
Jag tror inte att jag avgör det.
Det får du se till att göra. Annars dör du.
Jag började undra om Ali var en seriemördare.
Får jag testa din dator? Vad har du för spel?
Lyssnar du på mig?
Ja, men jag kan inte göra mycket åt saken nu, eller hur?
Will, min pappa...
gillar din mamma och jag tror att hon gillar honom.
Hon gillar inte honom!
Hon gillar bara mig!
En otrolig sak med Rachel...
var att jag ville kyssa henne varje gång hon sa nåt intressant.
Det vill säga hela tiden.
Det var sexigt. Konstigt.
Jag använder Bristol-duk, Indien-bläck och...
Tråkar jag ut dig?
Nej, nej.
- Vad? - Inget.
Du såg ut som Marcus nyss.
Jaså?
Det är gulligt hur han verkar vilja ta efter dig...
och att han klär sig som du.
Jag tror inte att jag klär mig som Marcus.
Marcus?
Vänta! Stanna. Vi går tillbaka.
- Han är skruvad. - Nej, det är han inte.
Han sa att han skulle skära mig i småbitar och gömma mig under golvbrädorna.
- Gjorde han? - Nej.
Men han skulle kunna göra det.
Det blir annorlunda. Det blir kul.
Marcus, Ali har nåt han vill säga.
Eller hur?
Förlåt, Marcus.
Jag menade inte det jag sa.
Det är okej.
Ali tycker att det här är svårt.
Det gör Marcus också.
Eller hur, grabben?
Du vet, skilda föräldrar...
inte veta vad man ska tycka om nya människor.
Ja. Absolut. Precis så känner jag.
Ali kom inte överens med min senaste kille.
- Han ljög! - Okej, älskling.
Det var ingen bra kille.
- Det betyder inte att du och jag... - Det är okej.
Han gillar dig. Han sa det.
- Tack, grabben. - Oj då.
Snyggt, grabben.
Se inte så orolig ut, hjärtat.
Ellie!
- Marcus? Följer du efter mig? - Nej.
Synd. Jag kände mig som en kändis.
Men då skulle jag inte märkt nåt.
Passa dig, säger jag bara.
Det ser mer ut som ägare och husdjur, än pojkvän och flickvän.
Jag är iallafall ärlig.
Vad menar du?
Det är bara det att du och Rachel...
Vad? Vad menar du?
Jag vet inte, det är nåt som inte stämmer mellan er.
Du vill vara med henne, men hon tror att du har en son.
Vilket du inte har.
Om man vill vara med nån...
ska man inte berätta sånt då?
Nej.
Sanningen, menar jag.
Vad är det med dig?
Men senare samma kväll, när jag var själv...
tänkte jag på vad Marcus hade sagt.
Ja, jag ville röra Rachel.
Men i det här läget, om jag kunde välja...
skulle jag gå mer på Marcus bana.
Jösses, höll jag på att bli Marcus?
Skulle han köpa skor till mig snart?
Jag följde hans råd och sa sanningen till Rachel.
Nästan sanningen.
Att jag inte var Marcus biologiska pappa.
Det är inte riktiga alger.
Problemet var att när jag väl sagt sanningen kom det fler frågor.
Om du inte är hans biologiska far...
och inte bor med honom, hur är han då din son?
Jag fattar.
Det måste verka underligt utifrån sett.
Berätta hur det ser ut inifrån.
Det är en lång, tråkig historia.
Vill du gå över till vin?
Vill ni ha kinesiskt risvin, fröken?
Du skulle nog vilja pröva Panang Paneng.
Eller?
Nej.
Berätta om ditt förhållande till Ali.
- Är det lika komplicerat som mitt och Marcus? - Nej.
Jag låg med hans pappa och födde nio månader senare.
Enkelt uttryckt.
Jag avundas den förmågan.
Jag är ledsen om jag tjatar vidare, men jag är inte helt på det klara ännu.
Du är Marcus styvfar, men du bor inte med honom eller hans mamma.
Nej, vänta lite.
Jag har aldrig sagt att han är min son.
Har jag?
Jag har aldrig sagt: "Jag har en son som heter Marcus."
Det var du som trodde det.
Just det.
Det är jag som hittar på saker.
Jag ville tro att du hade en son, så jag lät min fantasi skena iväg.
Givetvis är jag lite medskyldig.
Inte alls. Jag träffade dig och tänkte: "Vilken sötnos.
"Tänk om han ändå hade en son. Helst en töntig tonåring."
Sen kom du hem till mig med Marcus, och bingo!
Jag gjorde en massa konstiga kopplingar på grund av nåt inre psykologiskt behov.
Plåga inte dig själv för det.
Det kunde hänt vemsomhelst.
Första gången jag träffade dig tyckte jag att du verkade lite tom.
Sen fick du mig att ändra uppfattning.
Jag kanske hade rätt.
- Hör på, Rachel. - Ja?
Jag är ledsen, du har rätt.
Jag är tom.
Jag är inget.
Jag vet inte vad jag tänkte på, jag är ledsen.
Hej då, Ellie.
Marcus! Min polare!
Hej då, Marcus!
Vi ses, Marcus!
Mamma?
Så, om z = 17, är x > 2?
Marcus?
Jag kunde inte svaret.
Jag visste inte vad x stod för.
Och jag kunde inte hjälpa min mamma.
"ROCKANDE UNGAR" Visa din talang på skolans rockkonsert
Sen insåg jag.
Det fanns nåt jag kunde göra för henne.
- Jag tänkte sjunga på skolkonserten. - Du? På rockkonserten?
Jag tror inte att det vore nån bra idé.
Kan du kompa mig?
Jag har bara en tamburin.
Nej, tyvärr. Det är rena rama självmordet.
De kommer att korsfästa dig.
Mamma har börjat igen.
- Med vad? Förlåt. - Vad menar du med vad?
Gråtandet.
Hon sitter hemma hela dagarna och gråter.
På morgnarna också.
Nu är det lika illa som det var före "döda anddagen".
Marcus, jag är ledsen...
men jag är lite upptagen nu.
Upptagen? Med vad?
- Hörde du inte vad jag sa? - Jodå.
- Vad ska jag göra åt det? - Jag vet inte.
- Prata med henne. - Vad ska jag säga?
- Jag vet inte! - Varför skulle hon lyssna?
Vem är jag?
- Jag är ingen. - Det är du visst.
- Du är... - Vem? Vem tror du att jag är?
Vem tror du att du är?
Du kommer hit utan inbjudan, förstör mitt liv.
Vad vill du egentligen? Det är inte mitt problem.
Jag är inte din familj. Jag är inte din morbror.
Inte din storebror.
Vi har slagit fast rätt bestämt att jag inte är din far, inte sant?
Men...
Jag ska säga vad jag är.
Jag är en som är bra på att välja gympaskor eller cd-skivor.
Bara det. Jag kan inte hjälpa dig med riktiga saker.
Jag kan inte hjälpa dig med nåt meningsfullt.
Du kan försöka.
Du har rätt.
Du kan inte hjälpa mig.
Hur skulle det gå till?
Du är en idiot som ser på TV hela dagarna...
och köper saker.
Du skiter i alla, och alla skiter i dig!
Mamma sa att när jag sjöng, fylldes hennes hjärta...
med solsken och lycka.
Så jag skulle göra det, även om det betydde motsatsen för mig.
Titta, mamma.
Mitt liv är uppdelat i tidsenheter. Köpa cd-skivor: Två enheter.
Äta lunch: Tre enheter.
Träna: Två enheter.
På det stora hela hade jag ett fullt liv.
GRUPPER MED EN ENDA HIT
Det var bara det att det var meningslöst.
Faktum var det bara en sak som gav mitt liv nån mening:
Marcus. Han var den enda som gjorde livet meningsfullt.
Och Fiona var den enda som gav hans liv nån mening.
Och hon var på väg utför.
Ensamma föräldrar tillsammans!
En för alla och alla för en!
- Fiona! - Will, vi har inte sett dig på ett tag.
Hur mår Ned?
Vem? Han är bara skitsnack. Han finns inte.
Ja, jag hittade på honom.
- Hittade du på honom? - Ja.
- För att träffa kvinnor. - Du är sjuk.
- Jag måste prata med dig. - Prata på.
Nej, prata på riktigt, i enrum.
Nej, här har vi inga hemligheter.
Vad du än vill säga, kan du säga det inför alla.
Okej. Var snäll och låt bli att försöka ta livet av dig igen.
Jag kan inte fatta att du sa det. Det är en privatsak.
Nja, det är just det det inte är.
Marcus är orolig för dig.
Jag är orolig för att han är orolig.
Will, jag tänker inte ta livet av mig.
Inte?
Inte för tillfället.
Bra. Bra!
Bra.
Du vet att jag inte är intresserad av dig, va?
Vad snackar du om? Är du knäpp?
Just det. Helt fel ord.
Men det är nåt vi borde prata lite om.
Gråtandet på morgnarna, depressionen.
Vi måste fixa det.
- Män tror det, inte sant? - Vad?
Att om man inte har svaret, om man inte kan säga:
"Jag känner en på Essex Road som kan fixa det", då slipper man bry sig.
Nej.
Nja, okej. Nåt sånt.
Jag skulle gärna vilja veta vad han på Essex Road heter...
för jag är nog värdelös.
Du är inte värdelös.
Du är här. Det gör stor skillnad.
Just det.
- Skulle vi kunna... Gör det nåt? - Vad?
- Marcus ska sjunga på skolkonserten. - Ska Marcus sjunga?
- Ja. - I skolan?
På konserten. Han är så glad.
- Jag vill komma dit i tid. - Vänta lite. Vad ska han sjunga?
"Dödade mig varsamt med sin sång
"Berättade hela mitt liv"
- När börjar det? - Varför är du så emot att han ska sjunga?
Du vet drömmen då man är i skolan utan byxor och alla skrattar?
- Hurså? - Så blir det för Marcus, fast det är på riktigt.
Sjunger han den sången inför alla...
är det kört ända fram till universitetet.
Om han ens överlever, för de kommer att slita honom i stycken.
Man kan inte hindra nån från att uttrycka sig.
Han uttrycker inte sig själv! Han uttrycker dig, fattar du?
Herregud.
Va? Herregud.
Du har rätt. Är jag en dålig mamma?
Nej, du är ingen dålig mamma. Du är bara en gläfsande dåre.
Nej. Jag är en dålig mamma.
Jag har låtit saker vara och har inte varit uppmärksam.
Han är en väldigt speciell pojke.
Med en speciell själ, och jag har skadat den!
Var snäll och håll tyst. Du skadar min själ.
- Parkera du. - Va?
Hej.
Vad gör du här?
Det är Ali.
Han är duktig.
Det var Def Penalty Kru med Murder Fo' Life.
Nästa nummer är Marcus Brewer...
som ska sjunga Roberta Flacks fina Killing Me Softly.
Han kompas av Simon Cosgrove på blockflöjt.
Marcus, jag kan inte göra det.
- Alla kommer att spy galla på oss. - Men du sa...
Ledsen. Här har du dina 5 pund.
Närsomhelst.
Kom ut, Marcus, din fjant!
Vänta!
Ursäkta. Vad står på här?
Inget. Allt är bra. Jag är hans rösttränare.
Vad gör du här?
Jag hörde att du tänkte begå självmord inför publik, så jag tittade förbi.
- Min kompare stack! - Perfekt.
- Då slipper du. - Det går inte.
Jodå. Säg bara: Artistiska oenigheter.
Du kan inte jobba utan honom. Han hade drogproblem.
Mamma vill att jag ska sjunga. Hon blir glad.
Du kan inte göra nåt för att din mamma ska bli glad.
Inte i det långa loppet. Det måste hon göra själv.
- Kom hit nu! - Stick!
Jag menar att det viktigaste är att du själv är lycklig.
Jag har försökt göra mig själv lycklig. Hon har försökt göra sig lycklig.
Det går inte. Man behöver andra som gör en lycklig.
Det är just det.
Om andra kan göra en lycklig, kan de också göra en olycklig.
Tror du att de där ute kommer att göra dig lycklig?
Vänta. Gör det inte.
Marcus! Fan.
Kom igen, Britney!
Sjung en sång för oss då.
Den här är för min mamma.
"Jag hörde att han sjöng en bra sång
"Jag hörde att han hade stil
"Och därför gick jag dit
"för att lyssna lite grann
"Och där var han, den unge pojken
"en främling jag aldrig sett"
Du är värdelös, grabben!
"Spelade min smärta med sina fingrar
"Sjöng mitt liv med sina ord
"Dödade mig varsamt med sin sång
"Dödade mig varsamt"
Vem fan är det där?
"Berättade hela mitt liv med sina ord
"Dödade mig varsamt med sin sång
"Jag blev helt röd och febrig
"generad av allt folk
"Han verkade ha hittat mina brev och läste upp dem högt
"Jag bad att han skulle sluta
"men han fortsatte
"Spelade min smärta med sina fingrar
"Sjöng mitt liv med sina ord
"Dödade mig varsamt"
Lägg av.
"Dödade mig varsamt med sin sång
"Berättade hela mitt liv med sina ord Dödade mig varsamt
"Med sin sång
"Han sjöng som om han kände mig"
Will.
"Och all min mörka ångest"
Vi är klara.
"Och sen tittade han på mig som om jag ej var där"
Kom igen.
Will, vi är klara.
Där stod jag och dödade dem varsamt med min sång.
Snarare vare det jag som blev dödad. Och inte så varsamt heller.
Jag sjöng med stängda ögon.
Om jag var rädd?
Jag var skräckslagen.
Det var verkligen inget öliv.
"Dödade mig varsamt
"Med sin sång"
Tack, Finsbury.
Jag vill presentera några medlemmar i bandet.
Marcus Brewer, sång och tamburin.
Det var nog allt.
Nu sticker vi, fort.
Tack, Marcus. För sången.
Du var jättebra.
- Tycker du? - Ja.
Jag tycker faktiskt att vi bör fira.
Okej.
Vad sägs om McDonald's?
- McDonald's? - Ja.
Tack, men det behövs inte.
Jo. Jag vill gå till McDonald's.
Jag är inte särskilt hungrig.
Kom igen. Menar du att du inte skulle vilja mörda en Big Mac?
Mamma!
Nån annan gång.
Närsomhelst.
Jag kommer att leva länge.
Nästa jul var allt som vanligt.
Innan du kom...
Var människa är en ö. Det håller jag på.
Men tydligen är vissa människor delar av ögrupper.
Under havsytan sitter de faktiskt ihop.
Tänker du gifta dig med min mamma?
Vet inte.
Hurså?
Tror du att hon vill?
- Jag ville att han skulle gifta sig med min. - Jaså?
Men det var när hon var deprimerad och jag var desperat.
Tack, grabben.
- Hur använder man den här mixern? - Det gör man inte.
- Jag tyckte att två inte räckte. - Herregud.
Nu var det massor med folk där.
Och det var jättekul. Oftast.
Ska ni två latmaskar komma och hjälpa till?
Hur känner du Will?
Vi jobbade ideellt för Amnesty för några år sen.
Just det. Hur är det i Burma nu, Tom? Bättre?
Är det bra?
Och helt plötsligt ringde han och bjöd mig på jullunch.
Så, här är jag.
Jaså?
Hur är det med dig och Ellie nu?
Är hon din flickvän?
Är du knäpp?
Var har du köpt de där gympaskorna?
- Hurså? Vad är det för fel på dem? - Inget.
Vad?
Förresten, du och Rachel kan ha en chans.
- Om du inte klantar till det. - Tack.
Jag skapade ett monster.
Eller skapade han mig?
Jag vet inte vad Will var så upprörd för.
Jag menade bara att jag inte tror att par är framtiden.
Man behöver mer än så. Man behöver reserver.
Jag tyckte att både jag och Will hade reserver nu.
Det var som det han berättade att Jon Bon Jovi sagt:
"Ingen människa är en ö."
Subtitles by SOFTITLER